Jadran Kale: Prinos poznavanju pučke pobožnosti

Sažetak:
Na temelju arhivskih spisa šibenskog Biskupijskog ordinarijata sažeti su neki među podacima o pučkoj pobožnosti na otoku Murteru početkom XX. stoljeća. Mjesta zavjetovanja i hodočašća, svetkovine, blagoslovi polja i nabožne udruge neki su među podacima koje sadrži pismohrana po redovitom upisniku i sabrani odgovori na zasebne okružnice.

Ovaj prinos poznavanju pučke pobožnosti na otoku Murteru verzija je izlaganja kojeg sam održao na znanstvenom skupu "Murter i njegova župa u prošlosti" rujna 1998. godine. Prirediteljima skupa dugujem zahvalnost na pozivu k uzorno uređenom okupljanju poznavatelja ovdašnje prošlosti, a Biskupijskom ordinarijatu u Šibeniku zahvalu iskazujem na odobrenju rada u Biskupijskom arhivu od 13. srpnja 1992. Odatle sam u svrhu spomenutog izlaganja prikazao podatke o nabožnom životu na otoku najvećma početkom XX. stoljeća.

Pučka pobožnost1 je svoje istraživače našla ponajprije u europskim rimokatoličkim sredinama. U Francuskoj se ovim temama od tridesetih godina XX. stoljeća prvi bavio sociolog i stručnjak za kanonsko pravo Gabriel Le Bras, ističući važnost istraživanja pučkih vjerovanja i područnih inačica religijskog života. Veći je broj studija o pučkoj pobožnosti nastao i u Italiji i drugim zemljama pretežno rimokatoličkog stanovništva, potom u Grčkoj i u drugim pravoslavnim zemljama, a najmanje u europskim protestantskim zemljama (Badone 1990:8).  U Njemačkoj je pučka pobožnost predmet istraživanja posebne grane etnologije, Religionsethnologie. Nadovezujući se na višesmislenost prevedenice ovog njemačkog termina hrvatski etnolog nizom bliskih ili preklapajućih pojmova ističe domaću neraspravljenost ove vrste istraživanja. To su: pučka pobožnost, pučka religioznost, pučko vjerovanje, pučko kršćanstvo, pučko katoličanstvo (Belaj 1991:159). U stručnim izdanjima engleskog govornog područja uvriježen je pojam popular religion ili popular religiosity, a susjedan mu je pojam građanske religije (civil religion), s temama istraživanja poput nacionalnih vrijednosti, kulta nacije itd. (američki sociolog Bellah i dr.).2

Na preglednom je mjestu uočeno kako je pučka kršćanska pobožnost obilježena: 1) stremljenjem prema autonomiji vanliturgijskih formi, npr. kad svetkovine svetaca znaju biti važnije od liturgijskih štovanja, 2) naglašavanjem pobožnosti i religijskih simbola kao posrednika k Bogu, kad se ističe Božja prisutnost u prirodi, slikama, na mjestima i u predmetima vezanim za religiju, te s vremenom ova pomiješanost religijskih i kulturnih činjenja može toliko zasjeniti kulturnu dimenziju da u dugom trajanju iz vjerskih radnji može izostajati svjestan religijski smisao, 3) iskazivanjem snažnog osjećaja Božje prisutnosti u svakodnevnom životu, kad je trajno Božje uplitanje za dobro svoje djece moguće potaknuti obećanjima i zavjetovanjima vjerujućih, 4) skupnošću događaja i obreda, 5) osjetljivošću na religiozne događaje poput procesija ili hodočašća k svetištima ili svetim mjestima, shvaćenima kao vrhuncima višegodišnjeg vjerskog iskustva, 6) isticanjem religioznog značenja ključnih životnih trenutaka, pri čemu se poimanje ljudske patnje kao Božje volje i tajne zna pomiješati i sa fatalističkom sastavnicom, 7) velikom važnošću križa, stradanja i lika Isusa Krista, utjecanog u njegovoj moći više nego imitiranog u njegovom životu ili slijeđenom u njegovim učenjima, i 8) religijskom vrijednošću slabih - siromaha, bolesnika, staraca i djece, gdje je odnos vjernika prema njima povezan s odnosom prema Bogu (Galilea 1987:441-442).

S etnologove točke gledišta pučka pobožnost graniči s predajnim stavovima, primjerice, kada betinski župnik 24. V. 1902. bilježi navadu križanja pred olujom tražeći njenu zabranu (br. 699/1902.). Drugu su takvu predaju župnici Murtera i Betine zabilježili u starijem izdvojenom spisu bez čitljive oznake godine:

"Dajemo znati […] zgodu učinjenu od nikih bavunac u cematoriju B. D. Marije u Gradini, gdi se oba komuna kopaju, da su otvarali greb pok. Tadie Jakovčeva i druga gdi [nečitko] su njihova tilesa mrtva poradi nikih njihovih supersticijoni, da su bili [nečitko] uskozlačji, koju stvar razumivši Pere Jakovčev sin istoga Tadije, nahodeći se nekontent od ove stvari, otiša je u taj grad Šibenik, i tuži je se viću od zdravlja, gdi je bio uslišan, i poslao je kancelire i likare da izvide je li istina, i našli su da je, gdi su i nas paroke od Murtera i Betina zvali s librima od mrt[v]ih za znati od koliko su vrimena ukopani […]. U Betini na 10. VII. [nečitko], priponizne sluge paroki od Murtera i Betine."

Vezavši se uz liturgiju, istaknuta točka pučke pobožnosti na otoku Murteru je crkva Gospe od Karavađa u Tisnom. Iz ordinarijata se o tomu piše ovim riječima: "[…] u ovoj biskupiji obstoji svetište Bl. Dj. Marije u Vrhpolju blizu Šibenika i Bl. Dj. Marije pod naslovom Karavađa u Tiesnomu. Spomenuta svetišta su posjećivana brojno i izvan biskupije, u dneve stanovite 15. VIII. i 5. IX. te 26. V., a bogoljubstvo je uvrieženo od više stoljeća, osnovano na raznim milostima […]" (br. 1502/1902.). 31. svibnja 1905. godine tišnjanski župnik zbog broja upisanih misa moli dozvolu otčitati ih u drugim crkvama biskupije: "Patron crkve Blažene Gospe od Karavađa Gosp. Fran Gelpi pridao mi je brojem 101 misu, zadužbinom od kruna 2 svaku, uplaćenih od raznih bogoljubnika na 26. tekućeg [mjeseca]", a 19. svibnja 1908. anticipira "dopust da se Sv. Mise primljene na 26. V. o. g. kod G. od Karavađa u Tiesnom uzmognu izgovoriti u bilo kojoj crkvi biskupije". 2. lipnja 1913. molba za izgovaranje 352 sv. mise Gospe od Karavađa odnosi se na "izgovaranje van biskupije". Obećane zavjete su župnici bili skloni preinačiti ne bi li preveliku obvezu vjernika učinili dohvatnijom (Tisno, 1464/1902.).3

Posebno nastojanje vjernika koncem XIX. i početkom XX. st. predstavlja zauzimanje za pjevanu glagoljašku misu, napose na svetkovinu sv. Ćirila i Metoda. Na molbu skupine Betinjana za pjevanu glagoljašku misu 24. V. odgovara se kako po odluci Sv. Kongregacije obreda 13. II. 1902. biskup nije ovlašten udijeliti traženu dozvolu jer za biskupiju još nije sastavljen popis glagoljaških župa, dozvoljavajući župniku don Cirilu Studenčiću na taj dan ubuduće čitati tihu sv. misu "glagoljački" (br. 682/1904.). Odmah potom moljen je Sv. Otac "da ga se uoblasti da može unapried dozvoliti pjevanu misu na sv. Ćirila i Metoda" (689/1904.). Nakon odluke Sv. Kongregacije obreda od 18. XII. 1906. da će se moći glagoljati u onim župama gdje se ta tradicija neprekinuto obdržava najmanje od 1868. prikupljeni su odgovori župa na okružnicu o prisutnoj ukupnoj glagoljaškoj baštini, te 24. VII. 1907. utvrđeno 12 glagoljaških župa, a među njima i župa u Murteru, župa u Betini i kapelanija u Jezerima.

Iz Tisnog je župnik Ante Šare 8. VII. 1907. odgovorio da u uredu ima glagoljaške upisnike rođenih, vjenčanih i umrlih 1614.-1620., te upisnike 1620.-1742. vođene latinski i glagoljaški, kao i dva misala (br. 1083/1907.). U Betini je glagoljalo do 1860. dok sadašnji župnik "pjeva Sv. Misu latinski a pjevači odgovaraju hrvatski" (iz izvješća dekanskog pohođenja 28. XI. 1906., br. 1715). Za Jezera se izvijestilo da ne podmiruju pitani kriterij, no "župa je glagoljačka", a najopširniji odgovor dao je 14. VII. 1907. župnik Murtera don Nikola Plančić:

"[…] Kad bi se držalo strogo jedino slova poklonite Odluke 18. XII. 1906. Sv. Zbora Obreda, ova župa, na žalost, ne bi imala biti ubrojena među župe glagoljačke. Ne može ipak pokorni podpisanik, uz sve dužno poštovanje, pritajiti svoje čuđenje čudnomu pravilu, po kojem bi uživale povlasticu glagolskog jezika samo one crkve, u kojima se tek 'ab anno 1868. sine intermissione' glagoljalo, kao da je ta povlastica tek od Pape Pija IX. S. U. udieljena! 
Ne smjede također primučati sadašnju zabrinutost svojih župljana […]. Ta, ako ikoja (i premda se 'ab anno 1868.' nije 'sine intermissione' glagoljalo) ova je župa, i to non coniectura aliqua, nego po pravu (bar do 18. XII. 1906.) glagoljačka. 
Još kad se je utemeljila, bila je ova župa glagoljačka. Prve uredovne matice, sve do godine 1706., napisane su glagolicom. I svi spisi, računi itd. bratovština, i to do nedavno, pisani su također glagolicom. Glagolskih nadpisa ima i na pragovima starih kuća. Na samom glavnom oltaru župske crkve, sagrađenom pod konac XIII. vieka, uklesan je u mramoru kip Sv. Ćirila sa glagolskim nadpisom. Crkva imade stari glagolski misal, i starih rituala hrvatskih raznih izdanja. Svi obredi, sva služba Božja obavlja se hrvatskim jezikom, osim Sv. Mise, koju svećenik sam govori latinski. I sami Prepoštovani Biskupi, kad dođu u Pastirske Pohode, davaju odriešenje mrtvim hrvatski. Župnika glagoljaša bilo je i nakon uvedenja latinice u maticam. Zadnji župnik glagoljaš D. Jakov Skračić umro je 1823. Ipak i nakon njega, kad bi došo glagoljaš, pjevao bi Sv. Misu glagolski, ne samo bez prigovora sa bilo koje strane, nego i na veliko zadovoljstvo svih župljana. I kroz ovo 16 godina, što je podpisanik ovdje župnikom, riedko je koja godina, a da nije višekrat u godini pjevao, u raznim prigodam, svećenik glagoljaš Sv. Misu glagolski, i tim obveselio župljane, koji čeznu za glagoljicom. 
Istu povlasticu glagolicom uživa i Betina. Od svog obstanka do nedavno pripadala je ovoj župi, pače je onamo zadnji župnik glagoljaš D. Ive Valenta umro tek godine 1860." (1119/1907.)

Važni su i odgovori na drugu okružnicu iz 1907., kojom se zbog uređenja školskih ferija pitalo za svetkovine po župama. Iz Jezera se dojavilo "sljedeće dneve koje ovdje narod svetkuje: 20. II., obhodnji dan, kad je bio dobavljen kip Gospe od Ruzarija, Petak pred Cvjetnicom: Gospa od Sedam Žalosti, 25. IV. Markovo, 5. V. sv. Kastancije, 26. V. Gospa od Karavađa, 6. VI. posvećenje Crkve, 13. VI. sv. Ante, 24. VI. sv. Ivan Krstitelj, 16. VII. Gospa od Karmena, 21. XI. titular, 24. XI. sv. Ivan Trogirski, 31. XII. sv. Silvestar" (495/1907.). 

Iz tišnjanske župe kao "pravi svetačnici" dojavljeni su dani "7. I. zavjetni dan, 27. I. zavjetni dan (sv. Ivan Zlatoust), 3. II. sv. Blaž, 19. III. sv. Josip, 25. IV. sv. Marko, 26. V. Bl. Djevica Marija od Karavađa (hodočašće), 13. VI. sv. Ante Paduanski, 24. VI. sv. Ivan Krstitelj, 16. VII. Bl. Dj. Marija od Karmela, 20. VII. sv. Ilija, 26. VII. sv. Ana, 27. VII. sv. Kristofor, 21. XI. Prikazanje Bl. Dj. Marije, 30. XI. sv. Andrija" (457/1907.).

Župnik Murtera izvjestio je iduće dane: "19. III. sv. Josip, 3. V. Našašće sv. Križa, 8. V: Mala Miholja, 26. V. Gospa od Karavađa, 13. VI. sv. Antun Padovanski, 24. VI. sv. Ivan Krstitelj, 16. VII. Gospa od Karmela, 21. XI. Gospa od Zdravlja, 6. XII. sv. Nikola" (970/1907.). Odgovor kojeg je 11. III. 1907. uputio župnik Betine Petar Melada, nažalost, nije na mjestu (455/1907.). U prepisci iz 1905. razabiru se lokalna štovanja u Tisnome na 26. V., te u Betini, Murteru i Jezerima na 8. IX. (kao i u Skradinu, Gradcu i šibenskom Varošu), dok se 1910. iz Tisnoga potrebne dozvole pitalo za svetkovinu sv. Martina. 11. II. 1914. betinski župnik brzojavno moli dopuštenje održavanja procesije istog dana: "Oduševljeni narod kipom moli dozvolu procesije danas. Župnik." (329/1914.), dok 5. XII. pita o pravljenju "špilje Lourdske Gospe" (1881/1914.). Te je godine župnik Jezera dozvolu procesije i blagoslova pitao za kip Gospe Karmenske (1130/1914.).

Taksativne preglede stanja u župama nude pastoralni pohodi biskupa (među ostalima, 8. VI. 1908. na čitavom Murteru, 6. i 7. III. 1913. u Betini) i dekana (među ostalima, 20. XII. 1906. u Murteru), kao i zapisnici primopredaja među župnicima (među ostalima, u župi Jezera, br. 323 i 1889/1913. od 4. veljače).4

Blagoslovi polja, kako piše tišnjanski župnik 10. veljače 1901., “počimlju prvim marčenim petkom, pa se protežu sve do Uzašašća Gospodinova, a u Primoštenu sve do jematve”. U pismu koje je uživalo odobrenje biskupijskog ordinarijata on zagovara “obični blagosov [!] polja što je u šćavetu” i navodi:

“U ovoj župi i u ovom dekanatu, a mislim i u mnogim župama biskupije, običaj je blagosivati polja iz knjige kojoj [je] naslov ‘Pokripljenje umirućih’ od d. Luke Terzića. Znadem zaista, da je ta knjiga zabranjena u spljetskoj biskupiji, a mislim da bi ju se imalo i svakud zabraniti, jer je kao stvorena da podrži i [nečitka riječ] praznovjerje u puku. U njoj na svakoj stranici ima govora o vukodlacim, višćicam, čarovnicima i čarovnicam, sablaznim itd., a u blagoslovu polja to je poglaviti ingredient. Župnici ne mogu sami po sebi da zabace taj običaj i tu knjigu jer puk, koji joj privikao i koji ju donekle i na pamet znade, ustao bi proti njima. […] Moguće, da bi ovdje-ondje bilo mrmljanja ali bi sve to za kratko leglo i minulo ko što je puk u brzo privikao novom blagosovu vode. […]”

Za blagoslove polja dozvole su se pitale 10. VI. ("blagoslov maslina s egzorcizmom", Betina, br. 1207/1928.), 27. VI. (Murter, 1307/1928.), 16. VII. (Tisno, br. 1144/1914., “dopust obaviti vanrednu procesiju u polju”), 29. svibnja (Betina, br. 925/1910., ex offo: “Moli dozvolu obaviti procesiju proti skakavcim”, od župnika don Krste Stošića: “Doista neizmjerni broj škakavaca brzo uništava svaku osobito pitomu zelen”) i dr. Na molbu izvanrednog blagoslova polja u Betini 6. srpnja 1903. biskupski ordinarijat zamjera što se “zakletvama proti nametnicima a osobito žiložderi […] narod odvraća od sađenja amerikanske loze” (br. 1060/1903.). Uz rad u vinogradu vezan je i dopis iz Tisnog 27. VIII. 1914. "usljed osobitih okolnosti, da se dozvoli puku trgati u blagdane na 13., 20. i 27. rujna" (1362/1914.).

Don Ivan Berak je u Murteru 15. svibnja 1914. u odgovoru na okružnicu biskupijskog ordinarijata o kršćanskim družbama od 1. studenog 1913. pobrojao “stare bratovštine” i “bratovštine čisto nabožne, koje imaju samo molitvenu dužnost”. Među prvima su bratovština sv. Ante (osnovana 13. VI. 1713. a potvrđena 13. VI. 1847., s 50 članova), bratovština Blažene Gospe od Gradine (osn. 15. IX. 1766., potv. 28. X. 1881., 51 čl.), bratovština Blažene Gospe od Karmela (os. 16. VII. 1729., potv. 16. VII. 1847., 46 čl.), bratovština sv. Roka (osn.  16. VIII. 1739. “u vrijeme kužne bolesti”, potv. 16. VIII. 1878., 56 čl.), bratovština sv. Duha (osn. 19. VI. 1753., potv. 10. VI. 1878., 56 čl.) i bratovština sv. Mihovila Arhanđela (osn. 30. IX. 1764. “u vrijeme kužne bolesti”, potv. 8. IX. 1878., 90 čl.). Među drugima su bratovština Presv. Ruzarja (osn. 18. XI. 1892., 351 čl.), bratovština Blažene Gospe od Karmina (osn. 2. V. 1807., potv. 7. VII. 1876., 1169 čl.), Vojska Srca Isusova proti psovki (osn. 28. VIII. 1910., 162 čl.), Društvo malenih podvornika i podvornica Isusu u Presv. Oltarskom Sakramentu (osn. 15. II. 1914., 29 čl.), Društvo djevojačko za naknadnu sv. pričest pod zaštitom Presv. Srca Isusova (osn. 8. IX. 1910., 85 čl.) te “u izgledu” Društvo Svagdanjeg Klanjanja Isusu u Presv. Sakramentu i Hrvatsko katoličko omladinsko društvo.

Okružnica je iz Tisnog dobila odgovor 30. prosinca 1913. s popisom bratovštine Bl. Gospe od Karavađa (osn. 1900. sa 120 čl.), bratovštine Presv. Oltarskog Sakramenta (“od pamtivijeka”, 60 čl.), bratovštine Bl. Gospe od Ružarija (“od pamtivijeka”, 50 čl.), bratovštine sv. Ante (“od pamtivijeka”, 45 čl.), bratovštine sv. Martina (“od pamtivijeka”, 15 čl.), bratovštine sv. Andrije (“od pamtivijeka”, 10 čl.) i bratovštine sv. Ilije (osn. 1895., 10 čl.) kao “starih bratovština”, te bratovštine Presv. Ružarija (osn. 1898., 345 čl.), bratovštine Vječnog Ružarija (osn. 1900., 116 čl.), bratovštine Bl. Gospe od Karmina (osn. 1898., 818 čl.), Skupštine Presv. Srca Isusova i Apostolstva molitve (osn. 1899., 330 čl.), Udruge Svagdanjeg Klanjanja Presv. Olatsrkom Sakramentu (osn. 1909., 313 čl.) kao “bratovština čisto nabožnih”, kao i “novijih kršćanskih udruga”: Hrvatsko katoličko mladenačko društvo (osn. 1912., 25 čl.) i Društvo djevojaka za naknadnu Sv. Pričest na čast Presv. Srca Isusova (osn. 1913. sa 60 članica).

Iz Betine je na ovu okružnicu odgovor stigao 28. svibnja 1914.: “U župi postoje odavna bratovštine Presv. Sakramenta, sv. Križa, sv. Josipa, Gospe od Karmela i sv. Antuna. Svaka ima svoj oltar, koji uzdržaje po sebi godišnjom plaćom i dobrovoljnim doprinosima. Svaka ima godišnju skupštinu za imenovanja nove uprave, sastojeće od tri lica: sudac, blagajnik i sakristan, te i za pregledanje računa. Oltari su im u dobrom stanju. Pogriješka, što župnik nema pristupa, niti ikakova prava.” Dalje se nabraja bratovština sv. Ružarija od 1889. s najviše 120 članova (“I ova ima svoj oltarić, ne za Misnu porabu, na kojem se nalazi smještena jedna prilika Gospe, umjetnine starinske grčke”, s procesijom na popodne blagdana), potom Društvo svagdanjeg klanjanja (osn. 1910., najv. 70 čl.), Djevojačko društvo pod zaštitom Bezgriješne Djevice (osn. 1910., 46 čl., s kipom i barjakom), Društvo malih podvornika (osn. 1913. s djecom od 7. do 9. god. starosti te najv. 60 odraslih članova koji plaćaju 10 para članarine i imaju barjak, “Društvo ima […] zabavice s igrom tombole i s laternom magicom te kinematografom malim za djecu, pri kojima im župnik reče koju besjedu uzgojnu”), i Katoličko mladenačko društvo (osn. 1914. s 15 mladića 13.-16. god., dvoranom sa stolom za novine, 8 listova i 70 knjiga).

Odgovor iz Jezera od 28. travnja 1914. naveo je bratovštinu sv. Antuna sa 60 članova, bratovštinu sv. Roka sa 40 članova, bratovštinu Gospe od Ruzarja sa 40 članova, bratovštinu Gospe od Karmela s 36 članova, bratovštinu sv. Križa s 20 članova i bratovštinu sv. Ivana s 20 članova. “Svaka bratovština posjeduje zemalja koje braća besplatno obrađuju, a prihodom istih svaka uzdrži i kiti svoj oltar.”5

Ovakva živa slika pučke pobožnosti kakvu su nam iz vremena mladosti današnjih seniora ostavili murterski župnici može poslužiti da s arhivskim spomenima i signaturama pod rukom podrobnije pretresemo sjećanja i dokumente svojih lokalnih sredina. Držimo li pred očima novije povijesne preglede, poput fra Soldinog iz obljetničke godine biskupije, lokalna će se povijest i duhovna stremljenja prepoznati u širem okviru svojeg vremena. Nadam se da će čitatelju pri takvom duhovnom putovanju ovo kratko štivo biti od pomoći.

Napomene

1 - “Izvanliturgijski sveti čini koji se obavljaju bilo u crkvi, bilo izvan nje, neovisno o tome da li ih predvodi svećenik ili netko od vjernika.” Emanuel Hoško: “Sadržajne i povijesne odrednice razvoja i istraživanja pučke pobožnosti. U: Bogoslovska smotra 53/1983., 2/3, 194-206. V. i određenje iz uvoda tematskog zbornika: “(…) ona neformalna, neslužbena činjenja, vjerovanja, i načini religioznog izražavanja kojima manjka formalno odobrenje ustanovljenih crkvenih poredaka” (Badone 1990:5-6).

2 – Za pučku pobožnost se često podcrtava kako u rimokatoličkoj zajednici narodi Sredozemlja više naglašavaju svečarska obilježja od naroda europskog sjevera, dok je za narode atlantskog ruba osobenije upravljanje k eshatološkim gledištima vjere. Pravoslavne crkve, popustljivije od rimokatoličke, uspješno su uklapale vjerske prakse u religijske zasade, a sama je grčka pravoslavna crkva u formalni poredak uključila i mnoga vjerovanja i navade koji bi drugdje bili držani praznovjernima. Protestantizam, pak, stješnjava jaz između službene i pučke pobožnosti odmaklim procesima racionalizacije, gdje izostaju npr. svetačka štovanja (Badone, 1990.). 

3 - Biskupijski arhiv sadrži i dopise vezane za druge murterske crkve, među ostalim spisima za Gospu od Gradine (br. 171/1904., 2633/1928.),  Gospu od Tarca (288/1904., 1022/1907.), kapelu na Žutu (855/1914.) i dr. Nadbiskupski ordinarijat u Zadru uputio je 31. VII. 1906. dopis s upitom domaćem ordinarijatu "je li voljan da župnici ove biskupije koji graniče sa župom Sali priznaju jurisdikciju župnika Sali na Kornatskim otocima" (br. 1108).

4 - Pod župnim pečatom spominje se i matrikula bratovštine Gospe iz 1629. “napisana glagoljački”, “jedna knjiga računa omotana pergamenom napisana glagoljački”, “4 knjižice računa crkvenih glagoljački napisane i imovnik”, a pod pečatom crkovinarstva među ostalim i “Badnjarija tj. kuća u kojoj se mliju masline”. Crkovinarstvo u Murteru 1912. godine izvješćuje o uljarskoj pogodbi pod br. 806 i 1040 godišnjeg upisnika prepiske biskupijskog ordinarijata.

5 – 1910. godine Betina je imala 1371 stanovnika, Jezera 707, Tisno 1689 i Murter 1894 stanovnika.

Literatura:

Badone, Ellen (ur.): “Religious Orthodoxy and Popular Faith in European Society.” Princeton, N.J.: Princeton U. P., 1990.

Badone, Ellen: “Introduction.” U: Badone (ur.), 1990., 3-23.

Belaj, Vitomir: “Kulturološka obilježja hodočašćenja.” U: Dometi 24(1991.)1-3:156-161.

Galilea, Segundo: “Popular christian religiosity.” U: Encyclopedia of religion (Mircea Eliade, ur.), New York i London: Macmillan i Collier, 1987., XI, 440-442.

Soldo, fra Josip Ante: "Kratka povijest šibenske biskupije o 700. obljetnici." Šibenik: Biskupijski ordinarijat, 1997.